mis näen ma vaimus õlimäel mu päästjat viimsel valuööl ma näen kuis elu surmaga peab värisedes võitlema  ma näen kuis aias puude all täis ahastust mu ohvritall on põlvili ja silmili seal nutab palub härdasti  ma näen ta higi punab seal kui verepiisad rohu peal ta silmist valupisarad kui pärlid maha langevad  ma kuulen tema ohkamist ja tema rasket võitlemist ma näen kuis minu patud seal kõik rõhuvad ta hinge peal  oh kuis ta armust tuksuv rind kui taeva vägi tõmbab mind ei saa ma enam pidada ta ette nuttes langen ma  siis oleksin kui painduv lill seal minu päästja põlve all ja kui üks lõhnav roosiõis seal tema verepiisku täis  oh ole rõõmus hing ja meel ta arm on mulle suurem veel ta vere väes võin lõpmata kord paradiisis elada 