õhtul siis kui vaikseks jäänd siis kui päris üksi jään astun oma kambrisse kõigi pilkude eest pihin taevaisale sellest mis jäänd varjule selle mida kogusin iseendasse  siirana ja vabana isa ees võin seista ma ja ta ei ütle kunagi ma ei mõista sind  päeval tundub sageli rumal olla avali kahetseda hiljem siis pole midagi nõnda hoides endasse seda mis jäänd varjule raske minna üksinda oma koormaga  sellistena looja meid loonud siia maailma omamoodi mõtlema tundma tajuma siirana ja vabana isa ees võid seista sa ja ta ei ütle kunagi ma ei mõista sind ta teab kõik 