kristus kindel kalju sa ennast lasksid lõhkuda sinu viie haava seest voolas veri minu eest see mind patust puhastab pühaks eluks valmistab  ei ma oma rammuga sinu käske täita saa kui ei iial väsiks ma nuttes ööd ja päevad ka patuseks ma siiski jään üksnes armust õndsaks saan  midagi ei ole küll sulle issand tuua mul nõder vaene tulen ma armust armu otsima elujões mind puhasta muidu hukka lähen ma  armuaeg läeb rutuga lõpeb ära surmaga siis ka viimse vaeva sees ja veel kohtujärje ees kristus kindel kalju sa end su rüppe peidan ma 