arm mind kannab jõudu annab armu varal elan ma armust saan ma kõik mis vaja armul pole põhja raja kõik mu puudust täidab ta  tühjalt tulen täielt lähen iga päev nii kordub see kosutav ja õnnis nõnda armulapsena end tunda rõõmsaks teeb see elutee  armust laulan kuni elan armu varjus suren ka taevasse kui ükskord tulen sealgi armukiitust kuulen armukiitust lõpmata 