elan sinu sees kõnnin vaid su teed laulan sinule sinus hingan ma elan sinu sees kõnnin vaid su teed laulan sinule minu issand sa  nagu laps olen õppinud kukkuma nii et tõustes olen tunduvalt targem olen mõistnud et ei peagi hukkuma see kes tunneb et tema on see kõige nõrgem  nagu mees olen õppinud seisma ma aga mitte vaid oma enese jõuga olles langenud jumala ette taas võin tõusta ja käia ja jälle laulda  nagu poeg isa käest haaran kinni sust taas kui ma tunnen et eksinud jälle ma sinu silmades ükskõiksust pole eal tean et ootad mind alati teel künka peal