kui kuldne päiksekiirgus sa truu päästja armastus mu südamesse särad ka siis kaob kõik kurvastus külm öö ja varjud kohkuvad su sooja paiste ees ja rõõmulilled tärkavad mu nutva hinge sees  oh päästja arm nii mõõtmatu kui vanasti nii muutmatu on minule on sinule meid kõiki tõmbab endale  kui armastusest risti peal see päike säraga mu südamesse tungis seal siis äratas mind ta sest ajast tean kes surmani on armastanud mind nüüd olen südant temale ka tänuohvriks toond  mu selge elupäike ta mis kõiki valgustab ja minu õnnistegija kes igavesti jääb nüüd rõõmulaulu laulan ma siin nutuorgudes ja igavesti taevas ka seal tema trooni ees 