on elu vaikne algus õrn hommik päiksetõus täis õnne üllast valgust päev saabub armujõus hing õhtut veel ei aima silm usus siiski näeb et tee mis peaksid käima on mõõtnud isa käed  üks võrsuv lillekene õit avab päikse käes ja nõder inimene saab elu looja käest kes rohket armuküllust head jagab iga päev ta imelikku heldust ja truudust kõikjal näed  oo vägev isa kanna me väikest eluteel su varju alla panna last võime palves veel kõik õnnistuseks muuda ja kaitse kurja eest mis meie käed ei suuda küll sina suudad tõest 