videviku vaikseil teedel õhtu varjus kõnnin ma tuulekohin mulle ladvust rahukõnet sosistab  kerged uduloori viirud haljendavad välja peal tähed kõrgelt taevavõlvilt tervitavad säravalt  rahutunne valdab hinge loojat vaikselt kummardab tunnen ta on siin mu ligi tean et ta mind armastab  öö on juba kätte jõudmas loodus uinub vaikuses veel vaid ühte soovi kannan hardas õhtupalvuses 